# Manual d'ús del clavicèmbal virtual Christian Zell, Hamburg 1737

## 1. Origen del projecte

El 2021 el Museu de la Música de Barcelona va impulsar un projecte per millorar l'accessibilitat als instruments patrimonials. L'objectiu era permetre no només veure'ls i documentar-los, sinó també explorar-ne les possibilitats sonores mitjançant interfícies virtuals com les de www.teclats.cat.

Des del 2023, aquesta interfície es troba instal·lada al Museu com a electròfon híbrid. Inicialment basada en el programari GrandOrgue, aviat es va desenvolupar una plataforma pròpia en codi obert basada en WebMIDI, accessible directament des del navegador. Detalls a resum.htm.

## 2. Versió virtual

Aquest joc de mostres s'enregistrà a Barcelona en el clavicèmbal original de Christian Zell 1737 al Museu de la Música de Barcelona - http://www.museumusica.bcn.es/ sota la supervisió del restaurador, Joan Martí i Llobet, el conservador Oriol Rossinyol i treballadors del Museu en col·laboració amb l'Escola Superior de Música de Barcelona www.esmuc.cat - departament de Sonologia.

## 3. Expressivitat i ordre d'escapament

Els bons clavicèmbals mostren una certa expressivitat dinàmica, segons la força amb què es prem la tecla. Aquesta interfície ho simula controlant el retard entre registres: com més fluix, més separats sonen els registres.

Amb un teclat MIDI o prement les tecles virtuals (des de dalt és suau, des de baix és fort), es pot percebre aquesta diferència. Un desplegable permet ajustar aquest decalatge des de 127 ms fins a 0.

Històricament, l'ordre més habitual és: 4', 8' I, 8' II. Però en Joan Martí i Llobet va experimentar amb altres ordres, com 8' I, 4', 8' II, i fins i tot 8' I, 8' II, 4', inspirat per la resposta sonora del conjunt. La interfície permet provar aquests tres ordres i extreure'n conclusions auditives pròpies.

## 4. Temperaments i desafinació

La interfície ofereix diversos tempraments històrics, i un mode manual que simula un instrument desafinat. Amb el botó en forma de calavera es pot triar el grau de desafinació inicial.

## 5. Afinació manual

Un cop en mode manual, es pot afinar nota a nota seleccionant-la al claviller superior i girant la "clau d'afinar" (slider vertical). El rang és de ±1 semitò. Si s'excedeix aquest límit, la corda es trenca i no sona fins passat un minut de reparació automàtica.

Es poden usar les tecles del teclat de l'ordinador per fer sonar les notes mentre s'afina.

## 6. Guardar i recuperar l'afinació

Amb els botons backup manual setting i restore manual setting, es poden guardar i recuperar afinacions definides prèviament, per tornar-hi més endavant.

## 7. Acústiques i espacialització

Un desplegable permet escollir entre diverses acústiques recreades per convolució, que donen la sensació d'estar tocant en espais reals com capelles, esglésies o sales de concert.

Un control lliscant regula la distància aparent entre l'oient i la font sonora. El fons de pantalla canvia automàticament mostrant una imatge representativa del recinte seleccionat.

Tota la interfície és accessible en línia a: www.casacota.net/mostres/

## Crèdits

Aquesta interfície ha estat desenvolupada per Pere Casulleras, dins del projecte de virtualització d'instruments del Museu de la Música de Barcelona, amb la col·laboració de Joan Martí i Llobet.

Attribution-NonCommercial-NoDerivs 4.0 International